Tidligere...
Dette var Fillory. Et magisk land.
Søsknene Chatwin jages av Våkekvinnen.
Hun plasserer klokker i trær.
Her ble Fillory skapt. Plover fortalte historier for barna.
-Jeg så noe. -Stakkars gutt.
Han ville til Fillory for å unnslippe monsteret.
Vi lever i en verden som er én av mange.
Udyret stammer fra et slikt sted.
-Hva har Jane med Udyret å gjøre? -Samme, stae Jane Chatwin.
Ember ga henne evnen til å endre tiden. Hun skapte en tidskrets.
-Feilet hun, startet hun den igjen. -Hva har hun endret nå?
-Var jeg på Brakebills? -Ja.
Jeg kan ikke tro at det skyldtes noe annet enn skjebnen.
Vi mante frem en gudinne. Hun ga oss alt vi ba om.
En gang døde vi ikke. Da vi reiste til Fillory.
Jeg drar dit på en betingelse.
Vi skal få ut jenta i fangehullet.
-Vi trenger kampmagi. -Man må kanalisere ren energi.
Vi må samle opp følelsene.
Skal vi dra og lage bråk?
-Du lå med andre. Vi slo opp. -Jeg var ikke bevisst.
De får ikke slåss mot Udyret alene.
Vil du at jeg skal bli med deg til Fillory?
Vi har planlagt denne turen siden vi var ni år.
"Fillory og lenger". Sjuende bok.
Jeg tenker ut en god tittel senere.
Av Quentin Coldwater.
Prolog: Det var som faen. Fillory.
Det begynte som en klump magisk energi i rommet-
-som skapte Ember og Umber. De skapte det fantastiske Fillory.
Jeg visste at det virkelig fantes, men ikke at jeg en dag-
-faktisk skulle reise dit og oppsøke gudene.
Ember? Vi må få snakke med deg.
Vær litt mer overbevisende, Q.
Ember!
Hvordan mante Martin ham frem?
Det står som poesi. "Martins blod sang for gudene."
Jaså...
-Kanskje det var bokstavelig ment? -Det er verdt et forsøk.
Pokker!
-Går det bra? -Nei, jeg stakk en kniv i hånda.
Vi forventet oss noe utrolig, og det var det.
Bare...utrolig bedritent.
Det lukter utedo!
Se på alt skrotet...
Noen har gjemt seg her lenge.
Det er vanlig å bukke, Jordens barn.
Har dere tatt med småkaker til meg?
Nå er dere nok forvirrede. Jeg skal gå tilbake og forklare.
Unnskyld. Da gjør vi det.
Kapittel 1: Heksen og Narrens reise.
Herregud!
Veien til Ember startet da vi reiste til 1942-
-for å følge Jane Chatwin gjennom en portal til Fillory.
Da vi var der kunne vi komme oss til nåtiden og vennene mine,-
-for sånn er Fillory. Det finnes alltid en måte.
Der er Jane, og der er vi.
Og en mystisk person ser på for å følge etter oss.
Å komme til Fillory var mitt livs største øyeblikk.
Og ikke bare fordi luften inneholder 0,02 prosent opium,-
-hvilket føles som en sleip måte å få noen til å elske et sted.
Men vi elsket det.
Dette kjenner du igjen fra bøkene. Det er en ikonisk scene.
Jane blir fanget, men reddes av to magikere.
Men det dere ikke vet er at jeg er med i den scenen.
Kjemp på... Snaren dras til.
-Ser du dem ennå? -Nei.
Men de kan ikke overses. Heksen og Narren.
Hvordan skal de engang legge merke til henne?
Hvem av dem tror du jeg er?
Dere ligner ingen hekser eller narrer jeg har sett her før.
Nei, den er fortryllet. Du gjør det bare verre.
Hvorfor er disse overalt?
Noen dyr snakker. Det skaper et etisk dilemma.
Man vil ikke spise noe intelligent,-
-så den som kan løse gåten slippes fri.
Hva brytes så fort det uttales?
Jeg har ingen anelse.
Stillheten...
Stillheten.
-Hvordan visste du det? -Jeg har lest det.
Fantastisk! Takk, heks og narr. Morna!
Greit... Gå. Ha det gøy!
Vi er i bøkene!
Husker dere at noen fulgte etter til Fillory?
Hei? Følger du etter oss? Det er greit hvis du gjør det.
Martin? Han er ikke med i denne delen.
Kapittel 2: Ja da, legg oppdraget i hendene på en traumatisert gutt.
Hvorfor fulgte dere etter søsteren min?
-Hvorfor gjorde du det selv? -Fordi Fillory ikke tar imot deg?
Du tror at det er din feil, men det er det ikke.
Vi vet at du ikke er trygg hjemme. Og vi vil hjelpe deg.
-Hva mener dere? -Plover er en mektig magiker nå.
Vi kan stoppe ham hvis vi finner en kniv som kalles Løven.
-Har du hørt om den? -Nei, men jeg vet hvem vi kan spørre.
Nei, jeg kjenner ikke til den.
Men du burde kunne lage en sånn med tanke på ryktet ditt.
-Men om det er for vrient... -Hva er vrient med en kniv?
-Vel, denne... -Den skal drepe en magimester.
Han er ikke menneskelig mer. Seks fingre. Mørke besvergelser.
Hent månestenene, gutt.
Noe slikt kan bare drepes med en kniv av månestener.
-Jeg har de eneste to i Fillory. -De holder ikke til en nål engang.
De er ikke bare stener. De lever. Jeg kan pare dem og få flere.
Hvorfor har du ikke gjort det?
Det er dyrt og tar tid. De skal mates. Det tar årevis!
Og det er ikke så ofte jeg bes om å lage våpen til å drepe en magiker.
Men hos dere liker man drap. Jorden. Ikke sant?
-Ja, vi kommer fra Jorden. -Bra.
-Da vet dere hva jeg vil ha. -Ja. Du skal få det.
Hva lovte vi knivmakeren i går?
-Vi kommer fra Jorden. -Som Fillorys herskere.
-Så han tror at vi er...? -Kongelige. Han vil sitte i hoffet.
Men det kommer til å ta flere år. Hvordan...?
Det var som pokker...
Herregud... Det er Embers tempel, Jules.
Det var like vakkert som i bøkene. Man følte at gudene var virkelige.
Men i Fillory følges magi av fare.
Hun kommer! Våkekvinnen!
Vent, Martin!
Pokker!
Kapitel 3: Våkekvinnen, eller den andre andre identiteten.
Der støter vi på favorittskurken min fra bøkene.
Og hun viser seg å være det motsatte.
-Quentin? -Kjenner du Våkekvinnen?
Herregud... Det burde jeg ha forstått.
Dette er vennen min, Julia. -Dette er Jane Chatwin som voksen.
Dere skal ikke være her ennå. Dere er ikke engang født ennå.
-Vi kjenner til tidskretsene. -Det burde dere nå.
-Det har vært 39 stykker. -Og du er ugresstomaten.
-Hva? -Man kan luke vekk alt fra hagen.
Men det er alltid noe ugress som kommer tilbake.
Du kommer tilbake igjen og igjen.
Greit. Da er jeg ugresstomaten.
-Og dette er siste gang. -Hvorfor det?
Du dør denne gangen.
Jeg skjønner...
-Dør jeg på en heltemodig måte? -Veldig.
Oppfør et tempel hvis dere lever. En statue i granitt. Tenk på haken.
-Det skal jeg sørge for. -Får jeg spørre om noe?
-Våkekvinnen er jo en skurk. -Er jeg det?
Du skremmer livet av alle.
Som jente, ville jeg lære magi for å bekjempe Våkekvinnen.
Og jeg ble litt kraftigere enn den kvinnen.
-Det gir meg hodepine... -Tydeligvis strakk det ikke til.
I det minste har jeg lært noen morsomme ting, som dette.
Hva har du gjort?
Jeg vil ikke at hun skal høre oss.
Vennen din har en lapp i minnet sitt. Ganske enkel. Laget av en selvlært.
-Kan du fjerne den? -Nei, den fyller en hensikt.
Den dekker over en tragisk hendelse-
-og erstatter den med noe vakkert.
Mine barn. Dere har påkalt meg for å lette deres byrder.
Det skal skje.
Julia...
Jeg har et oppdrag til deg.
Hvis du fortsatt bryr deg om henne... Beskytt henne.
-Unnskyld at jeg ikke beskyttet deg. -Det var aldri oppgaven din.
Da, så...
-Unnskyld, hva sa du? -Kan du sende oss til nåtiden vår?
Farvel, Quentin. Velsigne deg.
Kapittel 4: Nå suger alt, og hvorfor.
Velkommen til Fillory i 2016.
Det er mye kaldere. Som en tåke som aldri letter.
"Jeg forhekset denne til å finne deg. Håper at du ikke er død."
"Margo er ei skikkelig hurpe. Følg kartet til oss. El."
Kom.
Velkommen til Udyrets Fillory.
Slik blir en verden som styres av et rovdyr.
Et slikt monster som tilintetgjør barndommen.
Skål, B.
Da jeg så dem, kom jeg på at vi hadde sex og hater hverandre.
Og det var mest min feil.
Så flott å se deg igjen, Q.
Men hvorfor er den selvlærte megga som ville drepe deg med?
Vi har løst det. Jeg kunne ikke vært her uten henne.
-Dere trenger ikke å like meg. -Slapp av. Det gjør vi ikke.
Vet du hvor Udyret holder Victoria?
Fangehullet ligger nok i Slottet som ikke finnes.
For et idiotisk navn!
Du har ikke drukket shots med bulldoggen Bustepels.
Det er en slags fosformaning. Du kan forklare det, Alice.
Hvor langt er det til knivmakeren? Skoene mine passer ikke for oppdrag.
-Det er her, tror jeg. -Ikke en til...
-Hva da? -De er overalt.
-Gravstener eller anonyme graver. -Å, nei...
Vi håpet at vi kunne redde Martin, men vi sviktet ham.
-Søsknene Chatwin er døde. -Uff da...
Barndomsfantasien din er som et magisk Dachau.
Kapittel fem: Vær forsiktig med avtaler.
Knivmakerens hus så likt ut, men nå holdt en fremmed til der.
Jeg husker dere. Dere holder dere godt.
Jeg var åtte år. Lærling hos faren min.
-Er han her? -Utenfor. Seks fot under bakken.
Han ble litt sint av å vente på dere to.
Løven, som lovet.
Dere må betale.
Som lovet.
Søsknene er døde. Fillory har ingen herskere.
De eneste fra Jorden som ikke er innelåste...
-Jeg kommer til å bli kongelig. -Ja, det gjelder oss alle.
Han vil bli kongelig gjennom ekteskapet.
-Vil han gifte seg med en av oss? -Nei.
Han vil at en av oss skal gifte seg med henne. Datteren hans.
-Jeg stiller opp for laget. -Hvorfor skulle det være deg?
Det skjer ikke på frivillig basis. Og hun får ikke velge.
Denne kniven viser en ting.
Hvem som har blodet av Fillorys høykonge.
Jeg var helt sikker på at jeg var høykongen.
Sjokkerende, ikke sant?
Dere lurer nok på hvorfor utenforstående må regjere Fillory.
Det finnes nok en grunn, men ingen vet hva det er.
Ember og Umber bestemte det, men de gadd ikke å forklare det.
Man kunne forestilt seg kentaurer, men nei da.
Hva er det egentlig...?
-Kutt ut! -Høykonge...
-Det er vel intuitivt på et vis. -Deres majestet...
Ja, nå blir han grei å leve med.
Kapittel 6: Hvordan man forbereder et bryllup i Fillory.
-Vi har et problem. -Verre enn å gifte seg med fremmede?
Ekteskap er visst annerledes her.
-En konge kan vel oppheve ekteskapet? -Nei, aldri.
Du kan aldri være sammen med noen andre resten av livet.
Her. Men når jeg vender tilbake...
Jeg kan aldri forlate Fillory. Herregud...
-Du trenger ikke å gjøre det, El. -Slutt.
-Jeg gjør det. -Eliot...
Jeg føler meg elendig. Livet mitt fungerer ikke.
Ingenting hjelper mot det. Dop, sex, mat, sprit. Eller magi.
Men kanskje alt har ført frem til dette.
Kanskje livet mitt kan handle om noe annet enn meg selv nå. Noe...
-Større. -Så vis du er.
Dronning Margo, ødeleggeren.
Får jeg hate at du skal gifte deg?
Du er den eneste jeg holder ut med.
Vet du hva det innebærer? Du må være forloveren min.
Herregud...
Dette tar evig lang tid.
Penny!
-Eliot. -Fen.
Hyggelig å treffe deg. Vil du gifte deg med meg?
Kapittel 7: Brylluper er så kjedelige at Penny heller reiser til fangehull.
Hvor er du?
Hvor er dette?
Kniven er deres.
-Hva er det? -Den er glovarm!
Kanskje bare konger kan ta i den. Au!
Hvorfor er kniven så varm, svigerfar?
Bare magimestere kan ta i den. Er ingen av dere det?
Jeg har funnet slottet! Vi kan... Så fint!
Faen! Au! Jeg hater dette stedet!
Kapittel 8: Som sagt, vær forsiktig med avtaler.
Det må finnes et knep.
Vi kan ikke lure den til å tro at vi er mektige.
Gjengen din pleier sikkert å nikke når du sier selvsagte ting, men...
Nettopp, vi trenger en guds makt.
-Eller guder. Ember og Umber. -Som ingen har sett på flere tiår.
Jeg har en mindre idiotisk idé: Bruk en magiker som har møtt Udyret.
-Jenta fra fangehullet. -Det er virkelig mindre idiotisk.
-Jeg er enig med Penny. -Eliot?
Ifølge liten skrift må jeg gjøre den jomfruelige bondejenta gravid.
-Akkurat nå? -Ja.
Lykke til, alle sammen. Bare hyggelig. Skal vi gå, "fru meg"?
Hvis jeg dør mens han knuller, hjemsøker jeg skiten av ham.
-Det kan ikke være sant. -Slottet som ikke finnes er usynlig.
Slottet ble bygd som usynlig av økonomiske grunner.
De kongelige brukte hele apanasjen uten å bygge slottet,-
-men dårligere materiale går fint så lenge man ikke ser det.
-Løp, dere. Jeg distraherer dem. -Ikke vær dum. De er menn.
Søsteren min! Hjelp!
Hun besvimte. Kan dere gjøre noe?
Du...
-Går det bra? -Hvor er jeg?
Victoria? Vi skal få deg ut herfra.
-Lenkene... -De gjør at du ikke kan reise.
-Vi ordner det. Kan du gå? -Det er noen i cellen ved siden av.
Ember? Vi må snakke med deg.
Her er vi altså ved tempelet og håper på et mirakel.
Kapittel 9: Embers gave.
Det er vanlig å bukke, Jordens barn.
-Har dere tatt med småkaker til meg? -Nei.
Vi visste ikke at vi skulle det.
Jeg er så lei av å spise mus.
Men det er det samme.
Hvem er dere?
Jeg er Quentin Coldwater. Dette er Julia Wicker.
Det var som søren! Du pleier å være død nå.
Han dreper deg, og jeg tvinges til å gjemme meg her,-
-i det forferdelige, karrige og kakeløse Loria, men...
Nå er du her.
-Hva har skjedd? Hva gjør du her? -Han lurte meg i en felle.
-Udyret? -Som dere kaller ham, ja.
Han lurte meg og min kjære, avdøde Umber.
-Er Umber død? -Alt sammen er så usømmelig.
Ikke ta det ille opp, men hvordan kan en magiker narre deg?
Fillorys magi tilhører ingen. Ikke engang en gud.
En magiker som er sta nok-
-kan tøyle dets krefter og lage hakkemat av oss alle.
Så nå bare venter jeg på at han skal bli drept.
Jeg har det så pokkers kjedelig, Jordens barn.
-Jeg har hatt sex med alle nymfene. -Vi er her for å hjelpe til.
-Men du er ingen nymfe. -Nei, jeg...
-Hva pokker feiler det deg? -Unnskyld meg?
Skal du bare la Udyret undertrykke hele Fillory?
-Tror du at jeg vil være her? -Du er et sutrete nek!
-Ikke fornærm ham! -Bryr han seg engang?
Du har rett. Jeg har prøvd å overliste ham i årevis.
Store nederlag. Stor skam.
Og nå er han forberedt på alt jeg gjør.
Det er ikke jeg som kan beseire ham. Ikke direkte.
Jeg kan gjøre det. Jeg er frivillig. Jeg kan drepe Udyret.
Jeg elsker Fillory og det er meningen at jeg skal være her.
-Jeg vil kjempe for det. -Kan du være helten vi venter på?
Jeg vil være det. Jeg er klar. Jeg gjør hva som enn må til.
Du elsker Fillory. Og du sluttet aldri å elske det.
-Julia sluttet. -Kanskje på college, men nå...
Nettopp, hun sluttet.
Men det gjorde aldri du.
Bare den beste og reneste kan møte Udyret.
Og det er deg.
Jeg kan ikke røre kniven som skal drepe Udyret.
Du trenger styrken min. Du skal få ta del i mitt vesen.
Jeg har gitt deg en gave, grunnmuren til min kraft.
Når du er klar til å møte Udyret, skal du drikke den.
Er det sæd?
-Takk. -Selv takk.
Og du, Jordens datter.
Sinnet ditt er nedtynget. Det har et omsvøp.
-Nei. Det går bra, Ember. -Jeg skal fjerne det.
-Hva? -Nei! Jules!
Bare hyggelig. Ikke takk meg. Lykke til.
KAPITTEL 10: HJELPELØS
-Jules... -Vær så snill.
-Ikke rør meg! -Du...
Hva skjedde, Jules? Fortell det.
-Kan du ta minnet mitt? Gjør det. -Jeg vet ikke hvordan man gjør det.
Da...må vi dra.
Julia ville ikke noe å si før hun var klar. Men det var kanskje aldri.
Her...
-Takk. -Vær så god.
Jeg begynte å bli lei av stemmen din. Jeg ville virkelig hjelpe deg.
-Jeg er lei for... -Ikke vær det. Du fant meg.
Finnes det et knep?
-Hvordan tar du med deg folk? -Det kan vi alle gjøre.
Jeg kan knapt nok reise selv.
De er en besvergelse.
-Æsj! Bokstavlig talt? -Hva med fangehullet?
Det gikk strålende. Vi slo to fluer i én smekk.
Vi burde se om han er våken.
Herregud... Det er Christopher Plover.
-Hva? -Vi tok feil om alt.
-Plover er ikke Udyret. -Nei.
Det er Martin Chatwin.
Jeg elsket Martin.
Men det fantes noe mørkt i ham som jeg ikke la merke til.
-Han har merker i ansiktet. -De forhindrer aldring.
-Da kan han begynne på nytt hver dag. -Ja, stakkars deg...
-Vi må finne Martin. -Hvorfor det? Dere stopper ham ikke.
Fortell oss alt, ellers gir jeg deg til ham.
Da han ennå var barn sluttet Fillory å ta imot ham.
Da han fant veien tilbake, bestemte han seg for å bli.
Han hadde hørt om Kildevellet, det eldste stedet i Fillory.
-Hva er det? -Kilden til all magi.
Den er ikke bare sterkere enn Ember og Umber. Den skapte dem.
Fillory drives av den.
Martin går dit hver kveld for å drikke,-
-og hver gang tømmer han den litt.
Kildevellets magi er så sterk-
-at den utryddet alt menneskelig i ham.
Nå er bare Udyret igjen.
Han går til Kildevellet, men det finnes ikke på noe kart.
-Jeg kan spørre meg rundt. -Kast en lokaliseringsbesvergelse.
Eller spør meg. Han kunne aldri skjule tankene sine fra meg.
-Vi har en forbindelse. -Vi burde prøve ut kniven på ham.
-Hysj! Vi går, Josh. -Jeg tar kappen din.
Josh og Victoria stakk. Faen ta dem, skjønt det er forståelig også.
Jeg skrev ned dette, for jeg visste at jeg var helten i historien.
Det føltes som øyeblikket livet mitt hadde ført frem til.
Lesingen og drømmene. Ensomheten og magien.
Alt sammen.
Men så utspilte historien seg.
Og jeg begynte å innse sannheten.
Det er så ubetydelig. Vi var sammen, og så gjorde vi det slutt.
Jeg begikk en tabbe.
Du vil ikke høre det, men jeg elsker deg.
Nei, det vil jeg ikke.
Men jeg vil ikke å gå inn dit og være sint på deg.
Jeg støtter deg, Quentin. Det gjør vi alle.
I hele mitt liv...
Helt siden jeg leste bøkene har jeg ventet på at en mektig skapning-
-skal si: "Quentin Coldwater, du er den utvalgte."
Alle bøker og filmer...
De handler alltid om en spesiell fyr. Den utvalgte.
Men i virkeligheten går det en milliard på hver utvalgte.
-Nesten ingen av oss er utvalgt. -Men Ember sa...
Jeg tror at Ember har mistet grepet.
Du er en bedre magiker og et bedre menneske.
Hvis han traff deg, ville han ikke være så sikker på meg.
Det er du som kommer tilbake hver gang. Du.
Jeg vil være den utvalgte, men...
Men den voksne delen av meg, den som forstår magi,-
-skriker til meg at det er deg.
Hver gang Jane startet kretsen på nytt, endret hun noe.
Kanskje jeg endrer noe? Kanskje jeg gir deg kniven?
Du er ikke så god som jeg håpet, Quentin Coldwater.
Men du er bedre enn du tror.
Alice? Går det bra?
Lat som om det er skoleball og du vil få ham til å holde kjeft.
-Styrtet du nettopp alt? -Alice...
Kan vi snakke, Q?
-Jules... Fortell hva det er. -Jeg og vennene mine gjorde noe.
Vi fulgte hvert eneste spor, i troen på at vi ble ført til Henne.
Jeg trodde at Vår Underjordiske Frue utvalgte meg.
Nei, vi må slutte.
Julia, din dumme, lille heks. Man kan ikke gjøre det ugjort.
Pass deg, Richard!
-Stopp henne! -Ingenting virker!
-Richard... -Herregud!
Jeg har tatt magien fra dere, så ikke prøv engang.
Takk for at dere åpnet døren.
Dere kan kalle meg Reynard, den slue reven.
Den som bedrar de troende, de renhjertede og de svært dumme.
-Richard... -Nei!
-Kady... -Løp, Julia!
Det var min eremitt som helbredet hjertet ditt. Jeg skal smake på det.
Ikke rør henne!
Når du tiltaler meg, skal du vende blikket bort.
Ikke rør henne, for faen! -Greit. Jeg tar deg først.
Løp, Kady!
Jeg valgte deg, Julia. Fra første gang du ba.
Jeg følte kroppen din. Jeg løftet den opp med hendene mine.
Jeg kan skjenke deg stor nytelse.
Jeg kan gjøre deg...
Jeg trenger din hjelp. Det har skjedd noe.
-Herregud... -Takk for at du kom.
Jeg har deg, det går bra.
-Hvor er skapningen nå? -Borte.
Han fikk det han ville. Jeg hadde ingen andre å ringe.
-Du ringte riktig person. -Jeg trenger en tjeneste til.
-Jeg vet at det blir dyrt. -Jeg hjelper deg gjerne.
Det Brakebills gjorde med minnet ditt...
Gjør det med meg. Vær så snill.
-Jules... -Jeg vet det. Hva søren tenkte vi på?
Dere prøvde å gjøre noe bra og ble lurt. Det er ikke deres feil.
-Du reddet Kady. -Ja, men alle de andre, da?
Det jeg...
Du...
Jeg skal hjelpe deg.
-Uansett hva det innebærer. -Finn ham og drep ham.
-Jeg tror ikke det er mulig. -Det umulige er jo vårt felt.
Kilden til all magi? Det ser ut som en utedo.
Han kommer snart. Nå går vi.
-Hva faen? -Det er Plovers skriverom.
Selv som mektig kan han ikke slutte å tenke på det som hendte.
Fillory trenger medisiner mer enn magi.
Hvor er selve kilden?
Stakkars Martin...
Ja vel, så...
Quentin! Har tiden kommet for dette alt?
Hei, Martin. Vi vet at det er deg.
Vel, du kom langt denne gangen.
-Men nå er det slutt, Quentin. -Jeg vet at du fortsatt er der inne.
Du har det fortsatt vondt, og med all rett!
Dere middelmådige er alltid så sentimentale.
Men det må jeg si...
De fleste ville ikke gå inn i den sikre død 40 ganger på rad.
Du gir deg ikke så lett.
-Greit, la oss få det overstått. -Vent.
Jeg har et tilbud. Jane gav meg et budskap. En gave.
Hun sa at du ville ha den, og at du ville forstå.
Du og de dumme kortene dine.
Dine forsøk på å dra ut tiden har ikke blitt mindre patetiske.
Legg noe nyttig i lommen neste gang.
Nei visst. Det blir ingen neste gang.
Faen!
Du er sterkere. Kan du ikke kaste besvergelser når du blør i hjel?
Men for Guds skyld!
Quentin Coldwater...
Vent!
Jeg trenger din hjelp. Det har skjedd noe.
Det er fortsatt noe som skjer.
Du er visst også sterkere. Så mange overraskelser...
Så, hva vil du?
-Jules... -Du drepte Umber.
Og du stengte Ember inne. Du kan håndtere guder.
-Du vet hvordan man kødder med dem. -Julia...
-Jeg vil inngå en avtale. -La oss gjøre det.
Nei!
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com